El+llenguatge+a+la+ràdio+i+la+televisió

Ràdio és la forma abreujada de "radiocomunicació".els programes de ràdio comencen a estendre's com a mitjà de comunicació de masses entre els anys vint i trenta del segle xx. La ràdio era un mitjà de comunicació de tipus familiar amb una gran transcendència social. El 14 de novembre de 1924 s'inaugurà Ràdio Barcelona, la primera emissora de l'estat espanyol. Des dels anys quaranta i fins al final dels seixanta, la ràdio era essencialment d'entreteniment i únicament en castellà. El 1976 Ràdio 4 comença a emetra exclusivament en català. A Catalunya, en la década dels vuitanta, es crea el Grup d'Emissores de Catalunya Ràdio que inclou avui dia Catalunya Ràdio, Catalunya Cultura, Catalunya Música i C atalunya Informació ELS PRECURSORS I INVENTORS DE LA RÀDIO. Francesc Salvà i Campillo(1751-1828). Metge, professor i investigador català. Va influir en Marconi, que es basà en les seves teories i descobriments.
 * QUÈ ÉS LA RÀDIO?**
 * H. Hertz (1857-1894). Físic alemany. Inventà l'oscil·lador i el ressonador amb els quals obtingué ones elèctriques d'alta freqüència,és a dir, electromagnétiques, que s'utilitzen per a la radiotelegrafia i que s'anomenen també, des de llavors, hertzianes. || [[image:http://www.xtec.cat/iesmalgrat/peca/imatges/hertz2.JPG width="129" height="172"]] ||

LA IMPLANTACIÓ DE LA RÀDIO EN LA SOCIETAT. La ràdio té tres funcions básiques: informar, intretenir i divulgar. La ràdio marca époques de la vida. És fácil recordar en relació amb les veus i la música que ens han acompanyat a través dels anys. És la mágia de la ràdio. EL LLENGUATGE A LA RÀDIO Hi ha una manera de "parlar" pròpia de la ràdio. El llenguatge radiofònic és el conjunt d'elements que s'emprenen per crear imatges auditivas en la ment dels oïdors. **Elements:** la paraula, la música, els efectes sonors i el silenci. La veu és l'eina de què disposa el locutor per transmetre els matisos, les sensaciones, les emociones...La veu presenta un to, una intensitat i un timbre, a més del ritme i l'entonació. El to ve donat per la quantitat de vibracions de les cordes vocals. A més vibracions,més agut és el to. Les veus baixes o greus s'associen a les sensacions de tristesa, melangia... Mentre que les veus agudes denoten alegria, optimisme, sorpresa, por, nerviosisme, tensió... La intensitat equival al volum i tot pot ser més baixa o més alta. Sovint el to es confon amb la intensitat. La música Normalment de la música se n'encarrega el muntador musical.
 * [[image:http://www.xtec.cat/iesmalgrat/peca/imatges/marconi4.jpg width="242" height="181"]] || G. Marconi(1974-1937). Inventor i físic Italià. el 1896 contruí un emissor i un receptor, i efectuà amb èxit transmissions primer a distància cutes i mitjanes, i després através de l'Atlàntic(1901). Treballà gairebé en tots els aspectes del nou invent -emissió, propagació, recepció i amplificació de les ones hertzianes-. És considerat el "`pare de la ràdio". Rebé el Premi Nobel de la Pau el 1909. ||
 * La veu**
 * //Sintonia//**:** acostuma a durar entre 15 i 30 segons i s'acostuma sentir a l'inici i al final del programa.
 * //Introducció//**:** serveix per presentar els assumptes que es tractaran durant el programa.
 * //Final musical//**:** serveix per acabar l'emissió del programa.
 * //Cortina musical//**:** fragment musical d'entre 5 i 15 segons que separa continguts dins d'un mateix programa.
 * //Ràfega//**:** més breu que la cortina, no dura més de 5 segons. També separa continguts. Marca un transició curta i dinàmica.
 * //Fusió//**:** barreja de músiques. La música és en primer pla passa, lentament, a segon pla, mentre que l'altre va pujant de segon a primer pla.
 * //Fons musical//**:** la música en segon pla que acompanya les paraules.
 * //Jingle//**:** indicatiu d'un programa o emissora.

Són els sons, naturales o artificials, que desencadenen en l'oient percepcions d'imatge auditives. **Les funciones que desenvolupa són variades:** funció descriptivoambiental, quan actuen com a suport en la descripció d'un lloc o un ambient. Funció descriptivoexpressiva, quan té un valor comunicatiu propi. Funció ornamental, quan té un valor totalment accessori. És l'absència total de so. No es pot confondre el silenci amb la pausa, que té una utilitat gramatical. La nostre cultura té una certa aversió al silenci. **Es pot fer servir**: per estimular la reflexió. Per expressar un estat emocional. Per fer el: lipsis temporal, és a dir compressió del temps. Per deixar inacabada un oració però donant a entendre el seu desenllaç. Per captar l'atenció en un missatge publicitari breu. **El silenci acostuma a durar entre 3 i 5 segons.** La televisió és un medi de comunicació que avui dia és el més utilitzat per excel·lència. || || No es cap sorpresa que ens diguin que els nens entre 4 i 12 anys passen 2,8 hores diàries veient la televisió, i això pensant que han d'anar l'escola! A part d'això també és una realitat que un televisor espanyol passa entre 8 i 9 hores diàries encès. Fins i tot els nostres pares passen més hores veient un programa, una pel·lícula o una sèrie televisiva, que en dedicar-nos temps a nosaltres i a la nostra educació. Tot i això, la televisió no és sempre negativa. També és un instrument educatiu molt important, sempre que veiem un programa adequat. Però no sempre hem de pensar en el nostre futur o si estem veient un programa que no és molt instructiu o per veure un programa educatiu com un documental a part, cosa que poca gent ho fa. Normalment el que més triomfa són les sèries i les pel·lícules que avui dia és el que més gent veu. La gent es diverteix molt més veient una sèrie en la qual es pugui riure o una pel·lícula que ens agradi que veure una altra cosa. Abans del 1945, la televisió era com un invent curiós i passava per una etapa bàsicament experimental. Però a partir de la segona Guerra Mundial, les coses van canviar i es va convertir en una eina d'entreteniment.En el procés d'invenció, destaquen dues persones: John L.Baird i Vladimir Zworykin.John L.Baird va ser un escocès autodidacta sense gaire formació que va desenvolupar moltes patents. Al 1925, desenvolupa la més important, la de la televisió. Va fer la primera prova privada a casa seva, en un laboratori, i va captar la imatge d'un noi que treballava en una botiga de fotografia. En aquell moment, la televisió, tenia unes 500 línies de definició (imatge deficient). Un any més tard, demostra oficialment el seu invent, però sense sortir de casa perquè els mitjans eren molt limitats.La primera transmissió oficial d'aquest invent va generar respostes molt controvertides: hi havia gent que deia que era un invent inútil perquè només filmava coses estàtiques; també hi havia un mite sobre la capacitat d'espiar de la televisió, i la gent es sentia observada quan estava a casa (feed-back).John L.Baird desenvolupa millors sistemes que resulten cars i difícils de comercialitzar. I, al 1928, els aconsegueix finançament, per part de govern, que encarrega les retransmissions a la BBC.Paral·lelament Emi Marconi desenvolupa les experiències que estava fent Baird. I al 1932 es fan proves experimentals més periòdiques. Però estem en un moment delicat políticament per l'esclat del nazisme, el crack del 1929... Aquests fets provoquen una pobresa generalitzada i la gent no compra aparells de televisió.Ja al 1936, el govern alemany del III Reich va començar a transmetre les Olimpíades de Berlín. Aquest esdeveniment va servir com a propaganda política. Aquest avenç va arribar fins a Anglaterra, la qual va proposar que es fes una televisió pròpia. Llavors, el novembre de 1936, la BBC ja comença a retransmetre coses més concretes amb una programació més definida. En aquest moment, s'alternen els sistemes de Baird i Marconi, però poc a poc s'estableix el de Marconi perquè és més comercial i negociable. Per la seva part, Baird va morir al 1945 quasi desaparegut en la misèria. Al 1939, podem dir que hi ha 20.000 aparells de televisió a Londres. Però quan es declara la guerra mundial s'atura aquesta evolució. Cal mencionar una història que s'explica: quan es van parar les emissions es podia veure un capítol de la sèrie de Mickey Mouse, i quan set anys més tard, es van tornar a emetre, també va sortir un capítol d'aquests dibuixos animats. Per la seva banda, a Berlín les emissions no es van interrompre de manera que els programes servien per animar els soldats que estaven tristos. El LLenguatge El llenguatge televisiu potencia l'estimulació sensorial i això comporta una visió fragmentada de la realitat. La importància gradual dels índex d'audiència per la competència entre les diferents cadenes de televisió fa que s'estengui l'aplicació del tractament fragmentat a diversos tipus de programes. La narrativa audiovisual tendeix a incrementar el sentit de la impaciència a l'espectador. Quan veiem un programa de televisió que no ens agrada podem canviar de canal o fer una altra activitat, però no podem fer el mateix a la vida real. Les frustracions es produeixen quan es veu que la vida quotidiana és molt diferent. La majoria de sectors de la població: infantil i juvenil consumeixen moltes hores de televisió, per aquest motiu es podria dir que és un grup de risc. La televisió és un mitjà de comunicació unidireccional on els menors reben missatges a què no poden respondre ni preguntar, ja que la televisió implica passivitat de resposta. Així doncs, un infant és capaç de comprendre correctament el missatge televisiu si té uns coneixements previs sobre els continguts que s'hi proposen, un coneixement del llenguatge audiovisual i una capacitat correcta de representació mental. Hi ha diferents tipus de llenguatge, segons el programa que s'emet.
 * Els efectes sonors**
 * El silenci**
 * QUÈ ÉS LA TELEVISIÓ?**
 * Si hem de definir textualment la televisió ho podríem fer com el mitjà que transmet imatges a través d'ones, encara que generalment, ens dirigim a ell com a un aparell receptor.
 * HISTÒRIA DE LA TELEVISIÓ**
 * Llenguatge col·loquial o vulgar : S'utilitza normalment en programes com sèries televisives en que s'emet una escena de la vida quotidiana o també
 * Llenguatge culte : Aquest tipus de llenguatge és utilitzat en programes en que es vol donar aquesta sensació de intel·ligència com en informatius, documentals...
 * Llenguatge mixte : Podem anomenar un llenguatge mixte que vol donar també aquesta sensació d'una persona correcta i alhora també d'una persona normal que pot estar també a l'altra banda de la televisió. Aquest tipus de llenguatge el trobem sobretot en els concursos.